home
***
CD-ROM
|
disk
|
FTP
|
other
***
search
/
Chip 1996 April
/
CHIP 1996 aprilis (CD06).zip
/
CHIP_CD06.ISO
/
hypertxt.arj
/
9302
/
DIAGNOSE.CD
< prev
next >
Wrap
Text File
|
1995-04-18
|
21KB
|
350 lines
@VHa segítségre szorul a PC...@N
Amikor a számítógép megbolondul, sokan már eleve feladják a
reményt. Fogalmuk sincs, mi a baja a gépnek, ki fogja
megjavítani és meddig tart majd a kínlódás. Kevesen
tudják, milyen nagy a választék azokból az érdekes
hardverekbôl és szoftverekbôl, amelyek segítségével
megkereshetô a hiba helye.
Nemrég még vigyorogva nyugtázták a fônökök, ha egy
kolléganôjüknek lefagyott a számítógépe -- ""Na, üljön csak
vissza az írógép elé!" -- ma már azonban sokukat elönti a
hideg veríték. Egyre gyakoribb, hogy a számítógépeken vagy
a hálózaton élet-halál múlik. A gép lerobbanása függôséget
jelent más emberektôl, akik -- bár segítôkészen, de sok
pénz árán és nem kevés idô alatt -- felkutatják és
megszüntetik a hibát. A diagnosztizáló programok és kártyák
segítségével ez egyszerûbben megoldható. Ezekbôl a
termékekbôl mutatunk be néhányat.
A PC-környezet legfôbb hibaforrása a felhasználói szoftver.
Emellett néha az egyes alkotóelemek nem kompatibilisek
egymással, hibás vagy nem megfelelô meghajtóprogramok
(driver) zavarják meg a rendszert, olykor csak közönséges
programhibák borzolják az idegeket -- mindezek orvoslása
viszonylag egyszerû.
Ha azonban a gép már az operációs rendszer betöltése elôtt
kiakad, akkor a legtöbb ember tehetetlen. Ilyenkor sok
esetben külsô segítség nélkül, az automatikus BIOS-teszt
hangjelzéseibôl is következtethetünk a hibára. Ehhez be
kell szerezni egy olyan táblázatot, amellyel megfejthetôk a
csipogások kódjai. Az AMI BIOS példáján -- lásd
táblázatunkat -- látható, hogy a táblázat segítségével
ennél a BIOS-nál kilencféle hibaok állapítható meg.
Egy laikus ezután is legfeljebb a memória SIMM-moduljait
igazítja meg, vagy grafikus hiba esetén megvizsgálja a
grafikai kártya illeszkedését, amely a monitorkábel miatt
gyakran erôs mechanikai igénybevételnek van kitéve. Mégis,
talán érezhetôen csökkenhet a kezdeti tehetetlenség.
A diagnosztizáló hardverek -- bôvítôkártyákként -- a BIOS
sípoló hangjelzéseihez hasonlóan a számítógép által küldött
hibakódokat használják fel a hiba megállapítására, és
persze a BIOS sípolásainál sokkal részletesebb diagnózist
adnak a felhasználónak. A képernyôn látható teszteken kívül
(például memóriateszt) a gép több mint 100 különbözô
ellenôrzést hajt végre az operációs rendszer betöltése
elôtt.
A BIOS elôször önmagát teszteli (ellenôrzô összeg), és csak
azután kezdi el az alkotóelemek, például a floppy- és a
merevlemez-vezérlô élesztését. Ha az elsô tesztek alatt
hiba fordul elô, leáll a teljes folyamat -- a gép kiakad.
Mivel gyakran még hangjelzést sem kapunk, vagy nehéz
megfejteni azt, ezért a BIOS-gyártók a következôt találták
ki. Az egyes tesztek sorszámát a BIOS kirakja egy
meghatározott memóriacímre. A diagnosztikus kártyák
elolvassák ezt a sorszámot, és LED-felvillanások
sorozataként vagy digitális kijelzôn megjelenítik.
Ha tehát az egyik szerkezeti elemrôl kiderül, hogy
tönkrement vagy hibás, akkor megáll a tesztsorozat, és a
diagnosztikus kártya kijelzi a hiányos tesztet illetve a
hibás szerkezeti elemet. îgy még akkor is könnyen
megkaphatók a teszteredmények a diagnosztikus kártyától, ha
éppen a grafikai kártya pukkadt ki, és a BIOS képtelen
bármit kiírni a képernyôre. A tesztkártya kézikönyvében --
BIOS-típusok szerint osztályozva -- elég pontosan le vannak
írva a lehetséges hibaokok.
A tesztkártyák más hasznos adatokat is jeleznek, például az
üzemi feszültségeket. A +/- 5 voltos és a +/- 12 voltos
egyenfeszültség nélkülözhetetlen minden PC-kompatibilis gép
mûködéséhez. Az ennél 2,5--5 százalékkal kisebb illetve
nagyobb tápfeszültség mellett a chipgyártók még garantálják
az alkotóelemek mûködését -- nagyobb eltérésnél a gép
megbolondulhat.
Az itt bemutatott két ""egyszerûbb" diagnosztikus kártyának
(JDR Microdevices és Kickstart I) nincs saját teszt-ROM-ja.
Mindkettô csak a gép saját tesztjének kódjait olvassa, és
az üzemi feszültségek jelenlétét olyan fénydiódák
segítségével jelzi ki, amelyek elôellenállásokon keresztül
közvetlenül a csatlakozó feszültséghordozó tûire vannak
kapcsolva. A pompásan felszerelt kártyákkal szemben az az
elônyük, hogy a hétköznapi felhasználó számára is
megfizethetôk. A JDR Microdevices jó 200 márkába kerül, a
Kickstart I-ért alig 150 márkát kell fizetni. A JDR kártya
azzal tûnik ki, hogy a hibakódokat két hétszegmensû
kijelzôn jeleníti meg, míg a Kickstart I-nél nincs ilyen
(nyolc különálló LED jelzi ki a hexadecimális kódot).
A 2000 márkába kerülô, fejlettebb Kickstart II kártyán
nagyintegráltságú chipek vannak. Képes megmérni az üzemi
feszültségek eltérését a szabványos értéktôl. Miután
elindult a gép, és lefutott a BIOS tesztje, EPROM-jából
betölti saját tesztprogramját a gép memóriájába. A program
billentyûzettel kezelhetô, kérhetjük tôle a memória, a
videokártya, a processzor (CPU), a setup-adatokat ôrzô CMOS
memória, a hangszóró és más részegységek tesztelését. A
Kickstart II ellenôrzi a beépített Ethernet, Novell, 2Com
és Western Digital hálózati kártyákat is. A
szolgáltatásokat a merevlemez és a soros, párhuzamos portok
részletes tesztelése teszi teljessé. Az interface-ek
számára úgynevezett ""loop-back" illesztôket mellékeltek a
kártyához. Ezek az illesztôk az ismert interface-eken
egyszerûen átkapcsolják a kimenô jeleket a bemeneti tûkre
-- ami a legegyszerûbb, ugyanakkor a legbiztonságosabb
tesztelési módszer.
A Kickstart II még arra az esetre is tartogat trükköket, ha
látszólag semmi sem mûködik. Ugyanis ellátták egy olyan
soros interface-szel, amin keresztül távirányítással
vezérelhetô. Ha a számítógép elvesztette az ellenôrzést a
grafikai kártya és a billentyûzet felett, akkor a Kickstart
II tesztjeit sem lehet irányítani. Hát próbáljuk meg
kivülrôl! A kártya interface-én keresztül egy másik gép
távvezérléssel tud diagnosztizálni.
De van amikor ez a lehetôség sem mûködik. Ha a vizsgálandó
gép BIOS-a mond csôdöt (ami néha elôfordul), a Kickstart II
akkor sem kerül padlóra. Ilyenkor a BIOS-t tartalmazó
tönkrement ROM-ot egyszerûen le kell cserélni a Kickstart
mellé adott ROM-ra. Az ezt követô indításnál a
diagnosztikai célú pót-BIOS inicializálja a gépet, és
rögtön beindítja a Kickstart kártya tesztjeit. îgy vagy
úgy, de végrehajtódik a teszt. Az adatbiztonságról annyit,
hogy a jelszavas védelem mellett a Kickstart II-nél két
felhasználói szintet lehet definiálni. A ""supervisor" az
összes tesztet lefuttathatja, a ""user" csak a ""nem
romboló" teszteket, tehát például nem formattálhatja a
merevlemezt, nem változtathatja meg a CMOS tartalmát, sem
az interface-ek konfigurációját. A távvezérléstôl is el van
tiltva.
Ez nemcsak a tapasztalatlan felhasználót óvja meg saját
adatainak elpusztításától (""Kés, villa, olló gyerek kezébe
nem való!"). Az olyan diagnosztikus kártyák, mint a
Kickstart II a dörzsölt adattolvajok kezében megkönnyítik
sok számítógép biztonsági mechanizmusainak kijátszását.
Ezenkívül a Kickstart II hardveres védelme sokkal nagyobb
biztonságot nyújt, mint a legtöbb jelszókérô program.
Biztonsági üzemmódban a kártya még az operációs rendszer
elindítása elôtt kéri a jelszót, amit a kártya saját,
elemrôl táplált setupja ôriz. Hibás jelszómegadás esetén a
kártya riadót fúj (értesíti a rendôrséget), és elzárja a
gépet minden további külsô hozzáférés elôl.
Sokkal olcsóbb az Award @KPostCard@N kártyája -- persze nem
várható el tôle a Kickstart II összes szolgáltatása.
Hasonló teszteket végez el a memórián, a videokártyán, a
floppymeghajtón és a merevlemezen, az interface-eken, a
billentyûzeten, a CPU-n és a koprocesszoron. A PostCard
hátránya, hogy csak olyan Award BIOS-ú gépekben
használható.
A hardveres analízis mellett léteznek tisztán szoftveres
megoldások. A tesztprogramok egy nagy csoportja a
floppymeghajtók vizsgálatának szenteli magát. A
floppymeghajtók jellegzetes hibája, hogy a fejek állandó
mozgása miatt fokozatosan romlik a léptetômotor beállítása,
és a fej egyszercsak nem találja meg a sávokat (track) a
lemezen. Gyakran a 0. sáv is elállítódik -- a meghajtó
ugyan képes az általa megformázott lemezek olvasására és
írására, de az idegen, hibátlan meghajtóval formázott
lemezeken ez nem megy. Néhány meghajtónál elhasználódik a
lemezt forgató központosító kúp, és a lemez billegni kezd.
Ha kilazul a fej tartórésze, akkor a fej vízszintesen
elmozdul a sávhoz képest, és nem érzékeli pontosan a
mágneses térerôsség változását -- hamis jel jön létre. A
legáltalánosabb hiba, hogy a fej bepiszkolódik. Ha hosszú
ideig súrlódik a lemezek felületéhez, a piszokréteg miatt
picit eltávolodik a mágneses rétegtôl.
Ilyenkor segítenek a bajon az olyan programok, mint az
@KInvestigator@N (Dysan), az @KInterrogator@N (szintén
Dysan), és az @KAlignIt@N (Landmark). Tudnunk kell azonban,
hogy szoftverrel ritkán lehet megjavítani valamit. Viszont
már korán fel lehet velük fedezni az olyan hibákat, amelyek
apránként lopódznak be, és egyszer csak végzetes
problémákhoz vezetnek.
Fontos, hogy a különféle gépek között (például egy cégen
belül) azt találjuk meg, amelyiknek elállítódott a
floppymeghajtója -- és ne tíz másikat szereljünk ki. A
meghajtók többnyire minden nehézség nélkül képesek más
meghajtók lemezeit olvasni. Néha azonban elôfordul, hogy
két, egyébként megfelelô meghajtó írása és olvasása nem
kompatibilis egymással. A mechanikai beállítás tûrési
határain belül vannak, de ellenkezô irányba térnek el a
középértéktôl, és ez annak ellenére akadályozza a munkát,
hogy a meghajtók hibái külön-külön önmagukban nem okoznak
problémát.
A floppymeghajtókat tesztelô programok két részbôl állnak:
a tulajdonképpeni szoftverbôl és egy speciális
tesztlemezbôl. Erre a speciális floppyra nem tudnak írni a
szokásos floppymeghajtók. Pontosan meghatározott hibák
vannak a lemezen. Például van egy ""tojás" sáv, amely nem
pontosan kör alakú, s a helyesen beállított meghajtófej
olvasáskor bizonyos helyeken olvasási hibát jelez, mivel a
sáv kifut az olvasási területérôl -- az ellipszis alakú
tojássávon kívülre vagy belülre. Abból, hogy a fej mit
képes elolvasni a sávból, meghatározható az elállítódás
iránya és mértéke.
Egy másik sávot pontosan meghatározott módon, szektorról
szektorra egyre gyengébben mágneseztek meg. A hibátlanul
beállított, teljesen tiszta olvasófej egy adott ponton túl
már nem érzékeli az adatokat, a piszkos vagy elállítódott
fejek még hamarabb elakadnak. Szigorúan véve ez a speciális
floppy hardvernek számít, amit speciális gépek készítenek
el -- és döntô része van a diagnosztizáló program elég
magas árában.
A három tesztprogram közül az Interrogatornak és az
Investigatornak sajnos problémái vannak a ""kompatibilis"
masinákkal. A programok ugyan önmagukban mûködnek, de a
speciális lemez használatakor elszállnak. Ebbôl is látszik,
hogy a programoknak rendkívül hardverközeli tesztet kell
végezniük, s egy pontos analízis során nem tudnak mit
kezdeni azokkal a jelzésekkel, amiket a kontroller
visszaküld.
A mûködôképes Investigator sebességtesztjével (a
floppymeghajtóknál percenként 360 fordulat a szabványos) és
excentricitás-tesztjével tûnik ki. A ""kézikönyve" viszont
gyenge. Egy összehajtogatott lap ismertet néhány fogást és
megmagyarázza az eredményeket -- ennyi az egész.
Az Interrogatorhoz külön diagnosztikai lemezeket
mellékelnek 5|1/4 colos (360 Kbyte-os és 1,2 Mbyte-os
lemezt), és 3|1/2 colos meghajtókhoz. Hasznos mérési
jegyzôkönyvek és egy részletes (angol! -- vajon mikor adnak
magyar nyelven is ilyen ismertetôket?) kézikönyv könnyítik
a munkát. A teszteredményeket gyönyörû grafikákkal
ábrázolták.
A Landmarktól származó @KAlignIt@N minden gépen és
tetszôleges floppymeghajtón futtatható. Ellenôrzi a
meghajtó írásvédelmi mechanizmusát (fénydiódák), a
szennyezett olvasófejekhez tisztítólemezt adnak mellé
mindkét méretben, és tippeket arra, hogy a teszt alatt
hogyan lehet sajátkezûleg elvégezni az egyszerû
beállításokat (a fejet a sáv közepére állítani). A
speciális lemezek kopása miatt a gyártó megadja azt az
idôtartamot, amíg a diagnosztikai lemezeknek kifogástalanul
mûködniük kell: a garancia 300 tesztciklusra szól.
A többi tesztprogram inkább a benchmarkok közé tartozik,
vagyis a gép sebességét értékeli, de némelyik diagnosztikus
képességekkel is rendelkezik. A @KPCProbe@N például a
rendszerinformációk, a sebességtesztek, a hibakódok
kiolvasása, és a merevlemez interleave-jének meghatározása
mellett olyasmire is képes, ami igen ritka. Meghatározza
azt a képismétlési frekvenciát, amivel a grafikus kártya a
képernyôre ír. Ez általában 50 és 70 Hz közötti, és minél
nagyobb, annál kevésbé villódzik a képernyô, annál kevésbé
fárad el az emberi szem a számítógépes munka során. A
grafikus kártya információiból a PCProbe kikövetkezteti,
hogy a képen éppen hol tart a képcsôbôl jövô elektronsugár
(fényceruza funkció), s a grafikus felbontás ismeretében, a
rendszeróra segítségével megméri a képismétlési
frekvenciát.
A @KSpinrite@N merevlemez-tesztprogram többek között egy
speciális merevlemez-problémának szenteli magát. Anyaghiba
vagy mechanikai elhasználódás következtében minden
merevlemezen tönkremennek egyes szektorok. A hiba egy ideig
lappang, mivel a ma használatos vezérlôk automatikusan
korrigálják a hibát, és olvasási hiba esetén többször is
beolvassák az adott szektort addig, amíg nem stimmel az
információ. A DOS-t nem érdekli a probléma -- legfeljebb
kicsit késôbb kapja meg a kívánt információt. Azonban
egyszer csak nem olvasható többé a beteg szektor, s az
adatok elvesznek.
A Spinrite alaposan átvizsgálja a merevlemez felületét, ami
több óráig is eltarthat. Ha hibás szektort talál, a program
megkerüli a vezérlô hibakorrekcióját, és kimenti a
veszélyben lévô adatokat -- a szektort pedig kiiktatja. A
Spinrite segítsége különösen értékes, ha kedvezôbb
interleave-et talált a merevlemezhez, mert ezt adatvesztés
nélküli újraformattálással képes beállítani. A Spinrite
esetében is ott van a ""de". Csak RLL és MFM típusú
merevlemezeken mûködik. Az olyan, intelligens vezérlôk
mellett, mint az ESDI, a SCSI és az IDE (AT-buszos,
XT-buszos) vezérlôk, a program képességeinek csak kis
részét lehet kihasználni.
Egy másik kitûnô merevlemez-karbantartó program a
@KDisctechnician@N. A Spinrite-hoz hasonlóan használható
formattálásra, interleave-meghatározásra és hibás szektorok
felkutatására. Indításkor a Disctechnician automatikusan
elkészít egy új CONFIG.SYS-t és AUTOEXEC.BAT-ot -- és csak
ezután indítja a rendszert. Az eljárás célja, hogy kizárja
azt, hogy a memóriarezidens, tehát a háttérben futó
programok megzavarják a program mûködését, és így végzetes
hibák forduljanak elô (adatvesztés, merevlemez-lefagyás).
Jóllehet nem mindenki tudja (akarja) megvásárolni a
felsorolt lemezeket és programokat, mégis bámulatos
képességûek, és hatásosan demonstrálják, hogy
tulajdonképpen mi folyik a PC-ben a kulisszák mögött. A
számítógépek rohamos elterjedésével a diagnosztizálás egyre
nagyobb szerepet fog kapni, egyre könnyebb lesz a kezelése
és egyre olcsóbb lesz. S talán kiszorítja majd a ma még
gyakori ""kávézaccból való jósolást", amikor a képernyô
felmondja a szolgálatot.
@KAlbert Lauchner -- André Zurawski@N
@VMibe kerül a diagnózis?@N
@KDiagnosztizáló kártyák@N
Kickstart I 145 márka
JDR Microdevices 204 márka
Kickstart II 1949 márka
Award PostCard 684 márka
@KFloppy-diagnosztizáló szoftverek@N
Investigator (Dysan) 86 márka
Interrogator (Dysan) 325 márka
AlignIt (Landmark) 539 márka
@KHardver-diagnosztizáló szoftver@N
PCProbe 245 márka
@KMerevlemez-diagnosztizáló szoftverek@N
Spinrite 260 márka
Disctechnician 285 márka
@VAz AMI-BIOS akusztikus hibajelzései@N
1 pittyenés -- RAM-frissítési hiba
2 pittyenés -- RAM-paritási hiba
3 pittyenés -- Memóriahiba az alsó 64 Kbyte-on
4 pittyenés -- Hibás a rendszeróra
5 pittyenés -- Hibás a processzor egyik regisztere
6 pittyenés -- Hibás az A20 vonal
7 pittyenés -- Hiba a virtuális processzormódban
8 pittyenés -- Hibás a grafikai kártya
9 pittyenés -- Hibás a BIOS ellenôrzô összege